SECRET THINGS
Jeg er altså Sandrine, den nye jenta her.
Som du ser, står jeg i baren, og noen ganger i garderoben.
Ikke verdens mest spennende jobb, men noe må en leve av.
Jeg slår ihjel tida med å se på stripperne. Nathalie fascinerer meg.
Hun er mitt hemmelige idol.
Hun er så vakker.
Alle sammen trakter de etter henne.
Selv om jeg har vondt for å vedgå det, skulle jeg gjerne gjort det hun gjør.
Få dem til å sikle, og selv legge verden for mine føtter.
-Vil du ikke pule ham, så la være. -Klubben min tar inn store penger.
Hvorfor?
Kundene får det de vil ha. Det er det jeg betaler deg for.
Jeg liker deg, Nathalie. Du har ei fin rumpe som trekker kunder.
Men som du vet, interesserer den ikke meg.
Du, Sandrine, kan gå. Ingen tvinger deg til noen ting.
Det er sånn her i verden -
- at man må gjøre sine valg.
Ikke bry deg om den grisen.
Rasshøl!
Skal du ikke hjem?
Jeg skylder tre måneders husleie. Betaler jeg ikke nå, blir jeg kastet ut.
Det visste han sikkert.
Fy faen! Du kan alltids overnatte hos meg.
Sånn var det vi ble kjent.
-Sulten? -Nei takk.
Champagne, da?
-Hvor bor du? -På en hybel på Montmartre.
I begynnelsen var jeg henrykt. Den var liten og billig, men min egen.
-Men å gå hjem alene hver kveld... -Bor du alene? Ingen kjæreste?
Vi gjorde det slutt etter at jeg flyttet inn.
Han var mer en venn, selv om vi lå sammen.
Når jeg hadde flyttet hjemme fra, var det ikke for å bli bundet til andre.
Hvordan var det å elske med ham?
Jo, det var godt én gang, i bilen...
Han kjørte. Jeg hadde hånda på kneet.
Han slapp rattet, tok hånda mi og strøk den varsomt oppover låret mitt.
Så fikk han meg til å kose med meg selv. For én gangs skyld kjente jeg noe.
Men vi gjorde det slutt dagen etter.
-Hva med deg? -Jeg tok utdannelse innen dans.
-Og så endte jeg opp i den bula. -Får jeg spørre deg om noe personlig?
Spør i vei.
Siden jeg begynte å jobbe der, har jeg...
Nyter du å danse naken mens alle ser på?
-Det gir ingen ting. -Men du opphisser dem.
-Vanligvis er det ren rutine. -Vanligvis?
-En gang på scenen kom jeg enormt. -Mer enn med en mann?
Den kvelden fikk jeg den sterkeste orgasmen jeg har hatt.
-Hvorfor? -Fordi folk så på.
-Menn så på? -Alle der så på.
Jeg ble så kåt av det at jeg kom. Det har skjedd flere ganger.
Så det er det?
-Hva? -Som gjør deg så spennende.
-Skjedde det i kveld? -Så heldig var jeg ikke.
-Sjokkerer jeg deg? -Nei, jeg er litt misunnelig.
Jeg ville nok aldri våge.
Våge hva da? Å vise deg fram naken?
Bli kåt av å hisse dem opp? Eller bare bli kåt?
Alt det. Og så er jeg ikke pen nok.
Det sier alle vi jenter. Jeg var redd selv.
-Den kvelden du... -Ja.
Jeg drakk litt champagne. Som i kveld.
Nok til å bli yr og fin, men ikke full.
Og jeg våget.
Og jeg kom så voldsomt.
-Jeg sjokkerer deg. -Nei, jeg sa jo at jeg blir misunnelig.
-Hva hindrer deg i å gjøre det? -Ikke tull, jeg ville aldri våge.
Er du full?
Nei, jeg føler meg helt fin.
Så la oss prøve en liten lek.
-Hva slags lek? -Vågemot.
Våge å krysse den forbudte grensen som venninnene dine aldri vil krysse.
Det vil få deg kåt.
Jeg ville ut derfra fortest mulig.
Slapp av. Jeg skal ikke hoppe på deg. Først må det skje i hodet ditt.
Greit. Lukk øynene.
La meg veilede deg.
Resten kommer naturlig.
Gå bort til senga.
Men så tenkte jeg: "Hva har du å tape? Du kan jo gå når du vil.
Nå får du se om du tør."
Legg deg under dyna.
Kle av deg under dyna.
Lukk øynene.
Slipp deg løs.
Hver gang du nøler, skal du tvinge deg selv til å fortsette.
Gi deg selv lov til å ha det godt.
Stryk kroppen din varsomt.
Prøv å utforske den.
Uten skam.
La hendene dine gli over kroppen.
Finn de stedene som er mest følsomme.
Stryk hånda mykt nedover låret.
Nedover innsiden av lårene.
Er det godt?
Ta av deg behåen.
Ta av deg trusa.
Kos med deg selv der igjen.
Er det godt?
Fortsett.
Ta av deg dyna.
Du er vakker.
Våg å nyte at du er naken og blir sett på.
Er det godt?
Fortsett.
God natt.
-Hvor sov du? -Her er et soverom til.
-Hvordan føler du deg? -Helt fin, på mange måter.
Jeg er her hos deg. Men så er det husverten min, da.
Jeg får prøve å få utsatt husleia, få meg en annen jobb.
Vil du bo her?
Jeg har noen sparepenger å hjelpe deg med. Betal meg tilbake siden.
Det hadde vært helt topp. Det vil jeg gjerne.
-Men jeg blir i veien. Kjæresten din... -Gutter slipper aldri inn her!
Foretrekker du kvinner? Jeg er ikke lesbisk.
Ikke jeg heller. Jeg er lei av å være alene, men jeg vil ikke ha noen type her.
Jeg liker deg.
Flytt inn, så leter vi etter jobb sammen.
Hei, mamma.
Har du flyttet? Få høre.
Forsiktig med smulene. Hvordan er venninnen din?
Grei. Vi har hvert vårt rom. Jeg kan gjøre som jeg vil.
Har du fått deg ny jobb? Håper ikke det er som servitrise igjen.
Det var neppe på en restaurant heller.
Jeg kan få jobb på kontor, med regnskap, eller som sekretær.
Se meg i øynene.
-Lyver du for meg? -Nei.
Gi meg et kyss. Gå og hils på faren din.
-Hvor er han? -Der ute.
I hagen. Han kan stelle der i timevis.
Han venter på telefon om ny jobb.
Stakkars pappa. Dere kan vel gå på kino, eller gå tur av og til?
Jeg satte inn en bråte jobbannonser, jeg traff en bråte personalsjefer...
I mindre firmaer. I de større slipper du ikke forbi de underordnede.
Nå i ettertid vet jeg at Nathalie ville holde meg varm.
En dag vi var på T-banen, var vi begge luta leie.
Jeg tror vi gjør dette helt feil. Vi går fram slik som alle andre.
Men uten penger eller forbindelser, kommer vi alltid sist i køen.
La oss bruke tøffheten og rumpa og vrikke oss oppover rangsstigen.
-Det blir vi ikke alene om! -Vi kan ikke la oss stoppe av blyghet.
Vi må gjøre det bedre enn andre. La oss begynne å våge det nå.
-Hvordan? -Du hørte hva jeg sa.
-Ta av deg behåen. -Nå? Er du sprø?
-Her? -Ingen vil merke det. Se.
Din tur.
Lat som ingen ting.
Bruk håndveska som skjul i fanget.
Kos med deg selv.
En fyr så meg. Der borte, til venstre.
Fortsett.
-Hvordan føles det? -Jeg er litt redd.
Men jeg blir tent av å bli sett på.
Gjør det åpenlyst nå.
Fort!
Det ville vært for enkelt å stoppe der.
Hun visste det var overvåkingskameraer på alle T-banestasjoner.
Fortsett.
-Jeg trodde ikke jenter var din greie. -Jeg vil du skal komme.
-Han så oss. -Hva så? Fortsett!
Skynd deg!
Det føltes rart å gå naken under kåpa blant folk som ikke ante noen ting.
Rart, men deilig.
Så vi fortsatte med det.
Jeg var blitt dristigere.
Det ga meg en maktfølelse overfor folk jeg traff på gata.
Neste kapittel: Menn - en brukerhåndbok.
Velg ut en bra en, men ikke fall totalt for ham.
Spill søt, uskyldig pike og la ham leke stor beskytter.
Det kan vi alle. Mannfolk vil bare ha seg et nummer og gå videre.
Derfor skal du ikke pule dem. I alle fall ikke med det samme.
Studer dem, la dem prate, finn deres svake sider og lidenskaper:
Penger, biler, suksess, jobb...
Når du har funnet disse, smigrer du dem.
Når du har valgt ut din mann, gir du etter for ham.
Aldri på første stevnemøtet, da tror han at du er lett på tråden.
Men ikke vent for lenge heller.
Etter tre-fire middager gir du ham full behandling.
Gi ham nytelse, få ham til å tro at kun han kan bringe deg til klimaks.
Spill lykkelig, føyelig kvinne, men ikke for lenge.
Snart slutter du å late som i senga.
Du når ikke lenger klimaks, og da blir han stresset.
Så dropper du ham og begynner å rote med andre. Åpenlyst.
Engangsopplegg. Om mulig med en annen kvinne.
Det ydmyker ham, og han kommer krypende tilbake.
-Virker det hver gang? -Nesten.
Det er det rare med oss mennesker: Vi vil ha det vi vanskelig kan få.
-Hvem lærte deg det? -Livet. Mor. Hun og jeg var fattige.
Jeg har lest mye også. Jeg tok utdannelse, som deg.
Det forhindret ikke at vi endte opp i samme strippeklubben.
Vi kvinner mangler selvtillit og mot. Vi trenger noen til å dytte oss fram.
Vi er litt som arbeiderklassen.
Mor sa de blir der de er fordi de ikke våger å avansere.
"Våger!" Det sa hun alltid. Hun kjente menneskenaturen.
-Ingen mann har fått meg til å komme. -Jeg vet det, og det er bra!
-Ja vel. -Du vil snart forstå.
-Hva gjorde du med kjæresten din? -Jeg lot som.
-Hvorfor det? -Jeg ville glede ham.
Nei, du hadde skyldfølelse, trodde det var din feil. Det var det ikke.
Leksjon tre: Femmes fatales er lesber eller narsissister, frigide med menn.
De får orgasme når de selv vil, og det er ikke ofte. Det er styrken deres.
-Vil du gjøre meg til prostituert? -Nei, jeg lærer deg om livet.
Når det gjelder berømte kurtisaner, ville menn lykkes der andre hadde mislykkes.
Stoltheten fikk dem til å bruke en formue for å bli sett sammen med dem.
Frigiditet hjelper med menn. Sex gjør deg til slave. Gjør heller den andre til slaven.
Når du kan få orgasme med deg selv, da er du fri.
-Hva med kjærlighet? -Hovedfienden vår. Den store faren.
Stopper du opp og tenker i krig, dør du. Forelsker vi oss, er vi ferdige.
Har livet ditt vært så fantastisk til nå? Innse det: Ingen andre hjelper deg fram.
Ekte kjærlighet kan vente. Vis meg hvordan du simulerer orgasme.
-Gjorde du det sånn med typen din? -Hvordan gjorde du det på scenen?
Jeg kopierte de ekte orgasmene mine. Prøv igjen.
Vel, kom det for meg eller ikke?
-Lot du bare som? -Kanskje, kanskje ikke.
Da fikser du det. Problemet er å late som når du ikke er i stemning.
Her er det bare kontorer! Vil du at jeg skal jobbe her?
Ja!
Er det derfor jeg er kledt som en japp? Jeg vil ikke.
Jeg klarer det ikke. Kontorer minner meg om faren min.
Vi er vakre, vi kan prøve motebransjen, showbiz, film.
I de bransjene kryr det av jenter som oss. Husk nattklubben vi jobbet på.
Innen kontor er konkurransen mindre. Du nevnte faren din.
-Alt han gjorde i livet, var vel å jobbe. -Ja, for folk som ikke verdsatte det.
Han hadde sine fantasier.
Glem at han er faren din. Tror du at han hadde fantasier?
-Som alle andre! -Levde han dem ut med mora di?
Han levde dem ikke ut med noen. Pornoblader og filmer, horer...
Men alltid fordekt og i skam. Tar jeg feil?
En hyggelig fyr som aldri har tatt for seg av livet, ville være lett bytte.
Tenk deg slike som ham, men øverst på karrierestigen.
De skal være ofrene våre.
Er dere her angående stillingsannonsen? Sitt ned, så blir dere ropt opp.
Da forbløffet Nathalie meg. Dette var personalsjefen.
Han stoppet knapt opp, virket ikke som han så på noen av oss.
Jeg vet ikke hva det var. Kanskje måten hun la beina i kors på?
Hun hadde ikke vist spesielt mye av kløften eller lårene.
Kanskje det var blikket hennes...
-Meg? -Ja takk.
Du også, frøken.
De ansatte oss begge. Meg i regnskap, -
- der det kun var matte. Meg og matematikk...
Jeg var bare sekretær og altmulighjelp.
Men Nathalie ble personlig assistent for selveste personaldirektøren.
Hun fikk jobbe på Champs-Elysées. Jeg var litt misunnelig.
Du får jobbe her ved hovedkontoret, i lagerstyringen. Firmaets nervesenter.
Dette er medarbeiderne dine. De er alle sammen avdelingsledere.
Mannen ved skrivebordet er herr Cadène, avdelingslederen din.
Mannen han snakker med er herr Delacroix.
De viktigste mennene her i Barnay er Delacroix og Barnay senior.
Men Barnay senior er 65 år og meget syk.
Vi ser ham nesten aldri lenger.
Delacroix er den egentlige sjefen. Han er veldig snill, av og til litt fjern.
Men det er vanskelig å holde kustus på alle.
Hva med han der?
Det er Barnay junior, administrerende. Med fornavn Christophe.
Han er heller ikke her ofte. Av mindre respektable grunner.
En sjarmerende mann.
Men farlig.
La meg presentere den nye piken.
God dag, frøken. Nei, bli sittende.
Jeg håper du trives her. Dette er viktigste kontoret i huset.
Det mest interessante også. Stå på, så vil du nå langt.
Du er en av få kvinner blant 35 mann. Ikke la dem sjarmere deg i senk.
Lykke til, frøken. Vi ses.
Bli igjen litt etter kontortid. Bare så vi kan bli litt bedre kjent.
Nå, trives du her? Hva interesserer deg mest?
Det er for tidlig å si.
Jeg vil gjerne gjøre så mye som mulig, lære firmaet å kjenne ut og inn.
-For jeg har vært så ulykkelig... -Kjærlighetssorg?
Jeg er over det nå, og jeg vil legge det bak meg ved å jobbe mest mulig.
Jeg vil ikke tidlig hjem. Jeg vil jobbe overtid, stå på.
Selv når alle andre har gått hjem og det er tomt på kontoret.
Bor du alene? Unnskyld, nå snoker jeg.
Nei, sammen med ei venninne.
Jeg skal se hva jeg kan gjøre angående overtid. Kan du noe data?
Bare det jeg lærte på videregående.
Vi skal oppdatere hele datasystemet.
Overføre alle data. Jeg kan sette deg på den jobben.
Gjerne, takk.
-Jeg ante ikke at det var så sent. -Det gjør ikke noe. Tvert imot.
Skal du hjem i dette regnet? La oss ta en drink.
Nei takk.
-Jeg kan kjøre deg til T-banen. -Nei takk, det går bra.
-Hjertesorg, liksom! Hva heter fyren? -Cadène.
Robert Cadène?
Jeg har all info på alle sammen: Telefonnummer, helsetilstand, adresse.
-Til og med konfidensielle greier. -Hemmeligheter, mener du?
"Cadène. 35 år, MBA. Bor i Paris øst.
Ingen kjent politisk oppfatning. Intelligent og meget effektiv i jobben.
Lært opp i og styrt av firmaet.
Søker pen og presentabel kone til selskapsdame i helger og ferier."
Nei, den eneste der som virkelig er noe å satse på, er Barnay Junior.
Faren dør jo når som helst, og da arver han ikke bare firmaet, -
- men hele farens imperium.
Men jeg har ikke noe på ham, bortsett fra rykter på huset.
-Han har ei søster... -Ikke gift?
-Altfor glad i kvinner. -Han høres ut som noe for oss.
-Hva mener du med det? -Han er meget farlig å satse på.
Nesten umulig å kapre. Der får vi litt å stri med.
Men vi har jo Delacroix. "49 år, gift i 22 år. To barn på 16 og 18 år.
Spiller tennis på tirsdager. Har viet livet til jobben. Mer til jobben enn familien.
Har en fin leilighet i Neuilly. Har aldri hatt et forhold på si'."
Et ideelt mål!
Foreløpig degger du for Cadène. Han kan bli nyttig.
Men Delacroix er førstemålet vårt.
Han spiser lunsj med mora på lørdager etter å ha vært innom jobben.
-Skal jeg finne en kaffe til deg? -Nei takk.
-Et glass vann? -Nei takk.
-Appelsinjuice? -Det går bra, takk.
Hva med en drink etter arbeidstid?
Nei takk.
Greit, da ses vi.
Har du hydraulikkmodellen til Cergy havn? Den ligger ikke i databasen.
-Vi får den først i morgen. -Pokker!
Mer kan vi ikke gjøre i dag.
Hent fram fakturaene til fru Castaldi og herr Guédiguian.
Og til S ACIF og SOCIETEP.
Du burde forfremme henne. Den nye jenta, Sandrine.
Hun er seriøs og hardtarbeidende, behagelig og hyggelig mot alle.
-Takvifta? -Her.
Mamma! Hva er det? Du har skadet deg. Har du falt?
Ikke noe å bry seg om. Takk heller den unge damen.
-Takk. Du er jo hun nye på kontoret. -Herr Delacroix. Så sprøtt!
-God dag. -Takk.
Hva skjedde?
En unggutt prøvde å stjele veska hennes og jeg stoppet ham.
-Bor du på disse kanter? -Nei, jeg var her helt tilfeldig.
Ikke noe å snakke om. Ha det.
-Ikke la henne gå! -Ikke skrik til meg!
-Hvordan kan jeg få takket deg? -Trengs ikke. Ha det.
Sånn.
Begynn med denne.
Er Sandrine der?
-Du skal melde deg på Delacroix' kontor. -Med én gang?
Herr Delacroix.
God dag, frøken. Sitt ned.
Sekretæren min er overarbeidet.
Vi oppretter en ny stilling for å avlaste henne, og da tenkte jeg på deg.
Det er bedre betalt, og arbeidet blir mer interessant.
-Har du ikke noe å si? -Får jeg spørre om noe?
Ja visst.
-Får jeg dette tilbudet pga din mor? -Ja... Jeg mener nei.
Jeg vil ikke ha noen takk for det.
Jeg vil ha en viktig stilling når jeg fortjener den på grunn av arbeidet mitt.
Vi er alle svært fornøyd med deg.
-Du er vel ikke sint? -Nei.
-Kan jeg gå nå? -Så klart, frøken.
Kanskje jeg overdrev, så...
Ikke spis den. Ta denne.
Det er ikke noe inni. Jo! Er dette spiselig?
Her er vi.
-Jeg trives sammen med deg. -I like måte.
Stortrives.
Er du sint?
-Ikke vær sint. -Har du kjærlighetssorg ennå?
Det hadde jeg helt glemt.
-Fortell meg om det. -Fortelle ham hva da?
Det hjelper å snakke om det. Det lindrer smerten.
Jeg kan ennå ikke glemme ham. Det tok meg to år å komme over det.
Heldigvis har jeg jobben. Alle der er så hyggelige.
Det var derfor jeg takket nei til opprykk.
-Jeg forelsker meg i deg. -Det er for tidlig.
Senere, kanskje.
Ta i alle fall imot opprykket.
Jeg skal se til at de overser avslaget ditt.
-Lover du meg å takke ja? -Greit.
-Takk. -For hva da?
For kinoen, middagen, alt sammen.
Jeg misunner ham du gifter deg med.
-Hvem var det? -Du skremte meg.
Hvem var det? Kutt ut. Avdelingssjefen din?
Elskeren din?
For ei megge du kan være. Du sier aldri noe. Akkurat som mannfolk!
Jeg forteller deg alt om meg, men jeg vet ingen ting om deg.
-Jeg er ingen sjalu kjæreste. -Jeg er overtroisk.
Så det var ikke sjefen din, men den nye elskeren din.
Det er jo nesten umulig å få deg til å fortelle noe.
Det er alvor, så jeg holder det skjult. Jeg vil ha ham for meg selv.
Næmen, så søtt!
Hun var ikke lite frekk! Faktum var at hun var redd meg.
Jeg ville aldri ha stjålet typen hennes. Og så holdt hun meg for narr.
Leksjoner i kjærlighet: Hovedfiende, som kun gjaldt for andre, ikke henne.
Frøken Sandrine Tessier?
Barnay Juniors sekretær. Du er ønsket på ledelsens kontor.
Med én gang?
Jeg kommer.
Nathalie, jeg har skutt gullfuglen!
-Du har ikke ligget med Barnay Jr? -Nei, men jeg er invitert til hans kontor.
Hold hodet kaldt. Han har ord på seg for å være fæl med jenter.
Kom inn.
Han var helskjønn! Et øyeblikk glemte jeg hvorfor jeg var der.
Jeg gikk nærmere, fordi jeg ville se ham på nært hold.
Da var han enda penere.
Sett deg, frøken.
La meg få se på juvelen vår. Du er det.
Og det betyr?
Jeg gir deg en ordre. Bli annensekretær for Delacroix.
Snart blir du hans personlige sekretær.
Ikke et ord. Det er en ordre. Og prøv bare ikke å si opp.
-Hvorfor skulle jeg det? -I tilfelle du mener det er ufortjent, -
- ut fra den jobben du gjør, å bli påtvunget et slikt opprykk.
Firmaet kan ikke klare seg uten en så verdifull medarbeider som deg.
En ung dame som går så opp i jobben, som ofte arbeider overtid, -
- som gir avkall på et kjærlighetsliv og som har store matematikk-kunnskaper.
Riktignok er du mest sekretær, men nå for tiden -
- er den innstilling og moral som du har en meget sjelden egenskap.
Man kan spørre seg hvorfor.
I dag dreier alt seg om meritter.
Det er jeg et levende eksempel på.
Gratulerer med opprykket.
Da ses vi snart. Jeg liker framtoningen din.
-Framtoningen min? -Du er flott. Alle liker deg.
Herr Delacroix er en fremragende mann i en framstående stilling.
Du er et stort aktivum for firmaet og for meg.
God dag.
Du ser ikke helt god ut. Jeg håper ikke du takket nei igjen.
Fru Mercier, en flaske champagne, takk.
Jeg har den glede å kunngjøre at Sandrine nå er annensekretær.
Du har viet de siste 15 åra til meg. Du fortjener litt avlastning.
-Jeg klarer meg fint. -Du blir helt sikkert mer fornøyd.
Sandrine, sett deg.
En måned senere sørget Nathalie for at hun ble førtidspensjonert.
Er alt i orden? Jeg har billetter til Madonna i morgen.
Jeg kan ikke. Vi jobber til klokka ti.
-Kan vi ikke ta en drink? -Jeg har det for travelt.
Unngår du meg? Jeg har ikke sett deg på ukevis.
-Du ser meg jo nå. -Du vet hva jeg mener.
Jeg har det for travelt, helt sant.
Takket være maskiner og datateknologi ender vi snart opp som totalt ensomme.
Sandrine?
God dag.
-Det er ingen igjen her. Låser du? -Som vanlig.
Ja.
Et øyeblikk.
Japanerne.
Dette er Delacroix.
Ja, hvordan står det til? Jo, bra.
Kontrakten vil være klar i morgen.
Slutt!
Vi venter dere til Paris. Til kontraktsignering, ja.
Slutt!
-Alle er klare til å begynne møtet. -Jeg kommer straks. Lukk døra.
Det er visst noe feil på linja, jeg hører deg ikke.
Hører du..?
Jeg hører deg ikke.
Jeg ringer deg senere.
-Hvordan går det med Delacroix? -Bra.
-Vi har fremdeles den avtalen i kveld? -Ser deg da.
Jeg trenger deg med én gang.
Synd jeg ikke har råd til den.
Vil du se strømpene?
Slutt!
Du er gal.
Taxi!
Hvem skulle trodd at du fikk meg til å oppdage livet...
50 år gammel.
Hvert sekund sammen med deg er ren tortur.
-Ikke bli for betatt. -Det er for sent.
Det kan ikke bli noe varig mellom oss.
Men det tenker jeg ikke på, for da får jeg panikk.
Direktelinjen. Det må være kona di.
Å, er det deg.
Stakkars fyr. Takket være meg fikk han da litt glede i livet.
Han kom med slike små bemerkninger som viser at du er forelsket.
Det var slett ikke jeg. Mest misunte jeg ham.
Jeg spilte med. Jeg lot som jeg elsket ham for å bli med ham.
Jeg spilte bare skuespill. Likevel hadde jeg absolutt ingen ting.
Bortsett fra Nathalie. Men hun var ikke drømme prinsen.
Jeg måtte kapre Christophe.
-Kjenner du Barnay-ene godt? -Mest faren.
En selfmade mann, en franskmann av den gamle skole, med æres følelse.
Og ansvarsfølelse. Han er en dinosaur.
Vi bygde opp firmaet sammen, kom oss gjennom harde tider sammen.
Det skapte en ekte gjensidig tillit.
-Jeg har ofte vært på godset hans. -Godset?
Sørg for å bli invitert igjen og ta meg med.
Det vet du at jeg ikke kan.
-Hva med Christophe? -Han har hatt alle fine jenter i firmaet.
-Jeg kunne bli sjalu. -Ikke vær dum.
Jeg mener det. Han skremmer både meg og faren.
-Han ba meg holde øye med ham. -Hvorfor det?
Det går over 20 år tilbake.
Gamlingen hadde nettopp stiftet firmaet.
Han var reist til USA i to måneder.
Christophe var alene med sin mor. Søsteren var fremdeles spebarn.
De hadde ingen hushjelp da. Så døde moren hans hastig.
Et plutselig hjerteinfarkt.
Vesle Christophe satt urørlig ved liket av moren -
- i nesten to uker uten å si fra til noen. Ikke til faren engang, da han ringte.
Liket gikk i oppløsning. Guttungen reiste seg kun for å gi søsteren mat.
-Hvor gammel var han? -Ni år.
Han viste ingen synlig reaksjon. Han så ut til å takle det bra.
Men han var ikke redd for noe eller noen.
Han sa: "Vi er bare noen trebiter."
Han sa han ville angripe sola, bruke den til å sette verden i brann.
Han sa: "Det ville vært noe til forbrytelse.
Ville det gjort meg like ond som Gud?"
Barneprat. Men da han ble 19 og så 25, sa han ennå det samme.
Og han trosset døden, i fly og raske biler...
Han nøt å manipulere folk.
Å løpe med mobben for å hisse til mord.
-Han har drevet jenter til selvmord. -Rykter!
Han har forført flere i firmaet.
Det sies at han ga dem slik kjærlighetssorg -
- at to jenter dynket seg i bensin og satte fyr på seg selv.
-De brente seg ihjel like foran ham. -Tror du at han er litt gal?
Han vet nøyaktig hva han gjør. Det er kvinnene som er gale...
Etter ham! Særlig når de vet hva som har skjedd med de andre.
Jeg skulle gjerne gitt ham sparken eller fått ham vekk, men det er umulig.
Faren hans har sånn skyldfølelse at han tilgir ham alt.
Kanskje han gir meg styring over sønnen sin når han dør. Det burde han.
Med de forbindelsene han har, kan ikke Christophe røres.
Får han makt, blir han skremmende farlig.
Forresten, hvorfor ikke ansette en ny i fru Merciers stilling?
Nei.
-Fatter du ikke at jeg er overarbeidet? -Hun ville finne ut om oss. Spre rykter.
Jeg har en pålitelig venninne ved hovedkontoret.
Ikke mas mer om det.
La meg være. Ikke rør meg!
Gi meg den.
Det ville du vel ikke gjøre?
Hva står på?
Si det.
Kom her.
Vil du ikke fortelle meg det?
Det hjelper å snakke ut.
Du ser ut som en kvinne med en fryktelig kjærlighetssorg.
Falt du for en mann som ikke er fri? Vi er alle like.
Du kan ikke hjelpe meg.
Det er ingen ting. Bare de dumme idéene mine.
Det går over.
Det viktigste er at vi gjennomfører det vi bestemte oss for.
Du har Delacroix. Overtal ham til å ansette meg i fru Merciers stilling.
Men ikke glem rådet mitt:
Ikke forelsk deg, bare lat som. Det gjør mindre vondt.
Herr Delacroix? Personalavdelingen. Frøken Tessier er sykemeldt i ei uke.
-For hva da? -Hun er overarbeidet.
Sandrine?
Herr Delacroix.
-Vennligst skriv under her. -Kom tilbake om en time.
-Unnskyld, men det er viktig. -Vær så snill.
Kom inn.
-Jeg vil helst snakke med deg alene. -Du kan si alt så Nathalie hører det.
-Elsker du henne? -Nei.
-Hva er det da? -Vi hadde lyst begge to.
-Du og jeg gjør det. -Det er ikke det samme.
Jo.
Hvorfor gjør du dette mot meg?
Jeg prøvde å kutte ut å treffe deg igjen, men det gikk ikke.
Forleden dag ville jeg drepe deg. Jeg ville kvele deg.
Jeg er verken datteren eller kona di.
Men jeg er slaven din.
Jeg jobber 13 timers dag. De fleste kveldene tilbringer jeg med deg.
Lørdager, til og med søndager.
Og jeg må alltid være vakker.
Skjønnhetsbehandlingen, shoppingen, myntvasken... Og du nekter å hjelpe meg.
Vil du at jeg skal gå fra kona og leve sammen med deg?
Nei. Jeg vil ha hjelp på jobben, det er alt.
Jeg trenger en som er diskré, så jeg vil ha Nathalie.
Og jeg skal lukke øynene når dere elsker?
Jeg er fri.
Når kommer du tilbake på jobb?
-Kanskje aldri. -Og det betyr..?
Det er opp til deg.
Sandrine, jeg har vært egoistisk. Når kan venninnen din begynne?
Stakkaren gikk inn i et helvete.
Stikk, du, søster. Vi ses hjemme.
Vennligst bli med meg.
Damer, vent her.
Sett deg.
Ekte nytelse er sjeldent. Mange opplever det aldri.
Det er et narkotikum, en hunndjevel som stadig unnslipper deg.
Det blir en besettelse. Ikke sant?
Familielivet ditt raker meg ikke.
På en måte misunner jeg deg.
Men du jobber for firmaet Barnay.
Et stort ansvar. Tenk deg at alle gjorde som deg.
Da ville arbeidsplassen være en stor orgie, uforenlig med god forretningsdrift.
Dessverre.
Du burde gått foran med et godt eksempel.
Har jeg sagt noe du er uenig i?
Greit.
Her har jeg skrevet hva som har skjedd. Du skal skrive under på det.
Du går også med på å gå ut av firmaet på grunn av utilbørlig oppførsel.
-Derfor får du ingen kompensasjon. -Får jeg sparken?
Nei. Jeg legger lokk over det.
Du får en tids permisjon, under oppsyn av en assistent som jeg velger.
Jeg venter på underskriften din.
Takk.
Stakkars fyr. Hva vil du gjøre med ham?
Utnyttet han deg i kraft av sin stilling?
Nei.
-Hykleri kler deg ikke som forsvar. -Burde det?
Nyttige laster blir fort dyder.
Vi har de samme sannheter.
Han brifet med rikdommen sin, noe jeg syntes var vulgært.
Men han var flott og jeg ville ha ham. Jeg hadde allerede tilgitt ham alt.
Penger... De styrer våre drømmer, vårt begjær.
Og størrelsen på fengselet vårt.
Liksom dere har jeg bestemt meg for å eksperimentere med full frihet.
Våge å trosse sosial status, rettferdig oppnådd eller ikke, -
- guddommelig, menneskelig, samme det.
Jeg blåser i regler, de er en tvangstrøye.
La meg få foreslå et spill:
-Nathalie, du jobber med Delacroix. -Kjenner dere hverandre?
Vi er elskere, nå og da.
Jeg kjenner hver eneste ansatt. Jeg har ei hemmelig mappe på alle.
Jeg har ofte kost meg, på en eller annen måte, med den eller den.
Nathalie har overtatt jobben til Delacroix. Ikke offisielt.
Han er ennå min rådgiver i navnet, mens hun, i hemmelighet, -
- er mine øyne, mine ører, min munn.
-Med meg også? -Frøken Sandrine Tessier...
Jeg ber om din hånd.
I en midlertidig union, et spill.
-Hva slags spill? -Et tilfeldighetenes, eller kjærlighetens.
En ny atspredelse. Hvem vet?
I et par måneder, toppen. Et spill med et formål.
Far dør snart, og han nøler ennå med -
- å gi meg full kontroll over sitt imperium.
Han skal visst ha hørt rykter om at jeg er for lunefull, -
- for skjødesløs med mennesker, til at jeg kan lede en så stor stab.
Men jeg trenger den makten.
Et utsvevende liv er umulig uten penger eller beskyttelse, -
- om man vanker blant de mektige eller fattige.
Jeg setter Delacroix til side, en potensiell rival og fangevokter. Men uten risiko.
Inntil far dør, skal jeg spille en mann -
- som kjærligheten har gjort seriøs og respektabel.
Dette er en avtale du garantert vil gå med på, -
- som et esel som dilter etter den forlokkende gulrota.
-Og hvis ikke? -Oppsigelse og offentlig skandale.
Gulrota er at jeg gifter meg med deg, både i rådhuset og kirka.
Både kirkelig og offentlig, ja. Ellers ville far bli mistenksom, og med rette.
Det religiøse og det verdslige vil på en måte gi mer substans -
- til alle de ukene vi skal leve ut vår ville lidenskap.
Vi skiller oss selvsagt noen måneder etterpå, -
- og du får utbetalt et betydelig bidrag.
-Hva med Kirken? -Den vil forvente at Gud straffer meg.
Hvorfor ikke Nathalie?
Nathalie er nyttigere som oppasser for Delacroix.
Og du er mer troverdig, som ung kvinne fra beskjedne kår.
Vi er begge rene og fulle av liv, et perfekt image for en dynamisk bedriftsleder.
Skal vi begynne spillet vårt?
Gå ned på dametoalettet og lås dere inn i et avlukke der.
Og begynn å elske. Så kommer jeg om fem minutter.
Spar slutten til meg.
Nå, Sandrine, spiller du med?
Vil du fortsette din strålende sosiale klatring, eller avslutte den?
Det var første gang det kom for meg med en mann.
Men han fikk ikke orgasme.
Har dere vært elskere lenge? Siden vi begynte å jobbe for Barnay?
Han visste ting kun du kan ha fortalt ham.
Han fant oss sammen med stakkars Delacroix fordi han visste om det.
Så Christophe var den mystiske elskeren din.
Nå skjønner jeg hvorfor du advarte meg mot ham.
Mens du drev og manipulerte Delacroix, -
- manipulerte Christophe meg. Jeg trodde jeg hadde fått ham forelsket.
At jeg kunne være så dum! Jeg er jo ikke født i går.
Vel, han er mye sterkere enn deg, enn meg, enn alle kvinner til sammen.
Han har hatt så mange kvinner, så mange mennesker, i senga og ellers.
Så verken kjærlighet eller erotikk i sin sedvanlige form interesserer ham.
Tragisk, for han elsker det sensuelle. Vet du hvorfor han vil ha deg?
Som han sa: For gleden av å spille med andre i en større skala.
Han har alt drevet kvinner til selvmord. Han kan ødelegge flere av oss.
Jeg jukser. Jeg lyver for alle.
Han dikterer alt jeg gjør.
Det har endt opp med at jeg opp fører meg som en slave.
En slave som av kjærlighet til slutt nyter det.
Du er spinn hakke gal.
En gal kvinne som kan lese tankene dine.
Innerst inne håper du han elsker deg. Du har til og med begynt å tro det.
Du tenker at i verste fall, i den stilling du er, så har du en sjanse.
Vel, da tar du fryktelig feil!
Når han ikke lenger har bruk for deg, kaster han deg som ei utbrukt fille.
-Hvorfor lager du dette opptrinnet? -Jeg har aldri hatt noen ting.
Aldri hatt noen ting - eller noen!
Så du får ham ikke, han er min. Ingen får ta ham fra meg!
Christophe sørget for å forflytte meg. Jeg fikk eget kontor i hovedkvarteret.
Sandrine?
Kan vi ta en prat?
Ja.
Har du det bra?
Ja.
Jeg vet det er slutt mellom oss, og det er best sånn.
Men til tross for alt som har skjedd, holder jeg fast ved én ting:
Du ga meg de eneste lykkelige øyeblikk jeg har opplevd, -
- med brutal lidenskap og smerte, men også med den største ømhet.
Du vil alltid ha en plass i mitt hjerte.
Jeg ville at du skulle vite det. Resten har ingen betydning.
Vær veldig forsiktig, Sandrine. Adjø.
Denne mannen søkte ikke hevn. Lenge etterpå skjønte jeg det: Han elsket meg.
Med en kjærlighet jeg ikke kunne fatte.
Uten å kreve noen ting til gjengjeld, ikke engang at jeg var til stede.
I stedet for å bli rørt, tok jeg ham for en svekling.
Jeg levde kun i håp om at Christophe skulle ringe. Og plutselig var han der.
Jeg vil du skal være vakker i kveld. Charlotte henter deg ved midnatt.
Så du blir svigerinnen min, den eneste, framfor Gud.
-Men det varer ikke lenge. -En dag, en måned, et år...
Hvilken rolle spiller det, før evigheten?
Min nye søster. Velkommen.
Jeg ber deg kun om én ting: Vær deg selv.
Vi er alle født inn i en verden av løgner.
Vær god mot oss, vær oppriktig, lyv aldri for oss.
Christophe og jeg sier alltid sannheten, særlig når den gjør vondt.
Eller når den svir.
La festen begynne, og slipp løs ekstasen!
Charlotte, reis deg.
Sandrine, du også.
Sandrine, omfavn henne bakfra.
Stryk nakken hennes.
Armene hennes.
Brystene.
Det jeg gjør med deg, skal du gjøre med Charlotte.
Jeg knepper opp kjolen din.
Jeg tar den av.
Jeg stryker brystene dine.
Magen din.
Innsiden av lårene dine.
-Avbryter du nytelsen min? -Hvorfor foretrekker du dem framfor meg?
Jeg kan være god mot deg slik du har lært meg, så hvorfor avviser du meg?
Hvor fikk du nøkkelen fra?
Jeg er ikke slik som de andre du har forført og kastet på dør.
Jeg ville aldri ta livet av meg.
Aldri.
Stakkars deg, du er bare et null. I morgen skifter jeg lås.
Dette er siste gang jeg ser deg. Så gi meg nøkkelen.
Kom og ta den!
Jeg sier det igjen: Jeg er sterkere enn alle de andre.
-Nøkkelen! -Kom og ta den.
Slå meg. Du har lært meg at lidelse kan være kilden til nytelse.
Ikke vis deg her igjen.
-Ser du ikke at jeg lider? -Så lever du.
Dessverre!
Du er som en hund. Jeg trenger deg på jobben.
Men når far dør, forsvinner du.
Du eksisterer ikke lenger for meg.
Jeg skal holde et nytt selskap for deg, som er deg verdig, jeg lover.
Han kan ennå bruke meg som kobler.
Dropp det! Da vil han hate deg enda mer.
Det ville bety at han elsker meg.
Jeg har mistet all selvrespekt og stolthet - alt.
Gi meg pengene du skylder meg.
Dagen etter tok jeg ut sparepengene. Jeg ga henne alt jeg hadde - ikke stort.
Hun tok sedlene, satte seg ned og talte og talte.
Jeg eksisterte ikke lenger. Der satt hun på golvet, -
- nesten stygg, med utklint øyensverte.
Hun prøvde fremdeles å telle på fingrene.
Hun hadde aldri beveget meg mer.
For første gang i mitt liv følte jeg meg som ei 15-årig jente.
Det var utrolig, mannen min var flott. Og jeg gikk i min skjønne, hvite kjole.
Christophe satset på et overraskelsesbryllup.
Jeg traff Barnay Senior dagen etter.
Og der var Nathalie. Hun var uønsket der.
Jeg så henne gjemme seg i en krok.
Øynene våre møttes.
Hun hatet meg.
Beundre dette praktsymbolet på vårt jordiske liv.
Jeg er døden til alt og fødselen til alt.
Ord og minne, kraft og nåde og stillheten til de hemmelige ting.
Faren vår lever ikke lenger.
Han gikk nettopp bort.
Han gjorde meg til president for selskapet. Et bra sammentreff, hva?
Presidenten er død, leve presidenten!
I kveld mer enn noen gang: Elsk din neste.
Å, søster!
Du sørger over folk du ikke må sørge over.
Den vise mann gjør seg ikke trist verken av levende eller døde.
For vi har aldri eksistert, verken jeg, -
- du eller disse kongene.
Og aldri skal vi opphøre å eksistere.
Vi skal til slutt gå inn i riket til fyrster, faraoer og guder.
Slutt!
-Du kan ikke behandle meg sånn. -Er jeg ondere enn livet eller skapelsen?
Ondere enn skaperen, om han fins?
Har du lagt merke til dødens vold på menneskers ansikter?
I live er vi som fastbundne guder, -
- de fleste av oss for feige til å oppleve ekte frihet.
Forfengelighet over all forfengelighet! Kun døden kan rense.
Du kan ha hjulpet meg å regulere den anskueliggjorte menneskeskjebne.
Kanskje til og med brakt meg solen. Så synd!
Etter skilsmissen er du fri. Det vil ta noen uker.
Du igjen?
Se på meg.
Hvorfor det? Du eksisterer ikke.
Nei, ikke gjør det!
Jeg kunne støte på deg igjen hinsides.
Du ville plage oss. Meg, -
- djevelen og alle lekekameratene mine.
Tenk å måtte holde ut med deg i evighet! Skrekk og gru!
Politiet kom, la Nathalie i håndjern og førte henne bort.
Alle spurte hvorfor hun gjorde det, men det svarte hun aldri på.
Media gasset seg, men fakta i saken ble dysset ned.
Nathalie ble idømt fengselsstraff og saken ble snart glemt.
Lovformig gift som jeg var, og så tidlig gjort til enke, -
- arvet jeg automatisk alt etter ektemannen min.
Charlotte og jeg overtok imperiet broren hennes hadde traktet etter, -
- med Delacroix som ypperlig rådgiver, diskré og totalt lojal som han var.
Livet gikk videre.
Etter å ha sonet dommen sin, giftet Nathalie seg med fangevokteren sin.
Hun var den eneste ekte bruden av de tre jentene i denne beretningen.
Flere år senere støtte jeg på henne.
Der var hun, med ektemannen og barnet sitt.
De var så søte sammen.
Vi gikk til slutt mot hverandre, så på hverandre uten et ord.
Alt jeg kunne se, var henne.
Tiden ble inne til å skilles.
Vi fortsatte å betrakte hverandre, i visshet om at det var siste gang.
Hun lente seg fram og ba meg tilgi henne.
Ba meg!
Et siste blikk, og jeg kysset henne.
Så, sammen med ektemannen og barnet, gikk hun og ble borte.
For alltid.
Ikke en dag har gått uten at jeg har tenkt på henne.